"Nu uitaţi de 5 noiembrie.
Trădarea cu praf de puşcă şi complotul.
Nu ştiu vreun motiv
pentru care trădarea cu praf de puşcă ar fi uitată".
Dar omul?
Ştiu că-l chema Guy Fawkes.
În 1605 a încercat să arunce în aer Parlamentul.
Cine era, de fapt? Cum era ca om?
Ni se spune să reţinem ideea, nu omul. Pentru că un om poate da greş.
El poate fi prins, ucis şi uitat.
Dar după 400 de ani o idee încă mai poate schimba lumea.
Am fost martor direct la puterea ideilor.
Am văzut oameni ucigând în numele lor şi murind apărându-le.
Dar nu poţi săruta o idee. N-o poţi atinge sau ţine în braţe.
Ideile nu sângerează, nu simt durerea.
Şi nu iubesc.
Nu de o idee mi-e dor mie, ci de un om.
Un om care m-a făcut să-mi amintesc de 5 noiembrie.
Un om pe care nu-l voi uita niciodată.
V DE LA VENDETTA
Am citit că fostele State Unite
sunt disperate să găsească rezerve medicale,
trimiţând mai multe containere de făină şi tutun.
Un gest de bunăvoinţă, zic ei. Vreţi să ştiţi ce cred eu?
Ascultaţi emisiunea mea, deci bănuiesc că vreţi.
Cred că e timpul să le spunem coloniilor ce credem despre ele.
E timpul să ne răzbunăm
pentru petrecerea cu ceai de acum câteva sute de ani.
Eu zic să mergem în port diseară şi să aruncăm totul
acolo unde trebuie să ajungă orice vine
din Sfincterele Ulceroase ale Americii. Cine e alături de mine?
V-a plăcut? SU A. Sfincterele Ulceroase ale Americii.
Ce altceva am putea spune? Ţara asta avea absolut tot,
iar după 20 de ani a ajuns cea mai mare colonie de leproşi din lume.
De ce? Pentru că n-au credinţă.
Daţi-mi voie să repet. N-au credinţă.
Nu războiul pe care l-au stârnit e de vină. Nici molima pe care au creat-o.
E Ziua Judecăţii.
Nimeni nu scapă de trecut sau de judecată.
Credeţi că El nu e acolo sus? Credeţi că nu păzeşte ţara asta?
Ce altă explicaţie ar exista? Ne-a testat, dar am izbândit.
Am făcut ce trebuia. Islington, Enfield. Am fost acolo, am văzut tot.
Imigranţi, musulmani, homosexuali,
terorişti, degeneraţi bolnavi.
Trebuia să dispară!
Forţă prin unitate, unitate prin credinţă!
Sunt un englez cu frica lui Dumnezeu şi sunt mândru de asta!
Ajunge, mulţumesc.
Rahat!
A intrat în vigoare stingerea de cod galben.
Persoanele neautorizate vor fi arestate.
O facem pentru protecţia dv.
- Scuzaţi-mă, domnişoară! - Îmi cer iertare, nu v-am văzut.
- Vă grăbiţi? - Eu...
- S-a dat stingerea. - Unchiul meu e foarte bolnav.
Un unchi bolnav? Ce zici de asta, Willy?
Cred că sunt minciuni.
Am greşit, n-ar fi trebuit să ies după stingere, ştiu asta.
Poate ai grijă de noi înainte să te duci la unchiul tău.
Şi prietenul meu e bolnav, nu-i aşa, Willy?
Foarte bolnav. Mi s-au umflat boaşele. Poţi să pui mâna.
Nu mă atinge!
- Willy, pisicuţa are gheare! - Tocmai ne-a ameninţat.
Aşa e. Ştii ce înseamnă asta, nu?
Că avem dreptul să aplicăm ce pedeapsă dorim.
Iar tu va trebui s-o înghiţi!
- Doamne! Sunteţi Trădători. - S-a prins.
Nu, vă rog! Nu ştiam. Îmi pare rău.
Încă nu, dar o să-ţi pară.
Până în zori, dacă n-o să fii cea mai plină de regrete bucăţică din Londra,
sigur o să fii cea mai plină de durere.
Doamne, nu! Nu faceţi asta! Mă duc acasă, n-o să se mai repete, jur!
Ce ziceţi, băieţi?
Dacă nu foloseşti nuiaua, alinţi copilul.
Să mă ajute cineva!
"Nenumăraţii ticăloşi roiesc în jurul lui".
- Ce naiba? - Cară-te!
"Dispreţuieşte soarta cu oţelul său, încins de multe execuţii".
Suntem Trădători, amice!
Iisuse! Milă!
"Deseori e vina noastră, aşa cum deseori s-a arătat".
"Cu chipuri devotate şi gesturi pioase,
îl îmbunăm pe însuşi Diavol".
- Ce înseamnă asta? - Nu foloseşti nuiaua...
- Te asigur că nu-ţi voi face nimic. - Cine eşti?
Cine? Cine e doar forma adaptată funcţionalităţii lui ce.
- Ce sunt? Un om mascat. - Asta văd si eu.
Sigur. Nu-ţi pun la îndoială puterea de observaţie.
Remarcam doar paradoxul. Întrebi un om mascat cine e.
Da...
Dar în această noapte minunată,
permite-mi ca, în locul numelui meu de rând,
să-ţi sugerez caracterul acestui personaj dramatic.
Voilŕ! Aparent un veteran al vodevilului,
distribuit în roluri de victimă si de ticălos de vicisitudinile sorţii.
Această înfăţişare, nu tocmai un simbol al vanităţii,
e un vestigiu al lui vox populi, de curând dispărut.
Cu toate astea, această vizită de valoare a unei vexatii trecute
e plină de viaţă şi a jurat să vâneze aceşti viermi venali şi virulenţi,
să elimine viciile
şi să alunge violarea violentă, vicioasă si vorace a voinţei.
Singurul verdict e răzbunarea, vendetta,
considerată motivă, nu un gest în van,
căci valoarea si veridicitatea ei vor răzbuna într-o zi pe cei virtuoşi.
Vai, vicisitudinile mele verbale s-au lungit.
Lasă-mă să adaug doar că sunt încântat să te cunosc
şi că îmi poţi spune V.
Eşti cumva nebun?
Sunt sigur că asta îţi vor spune. Dar cu cine stau de vorbă?
- Sunt Evey. - Evey? Sigur că da.
Ce înseamnă asta?
Că eu, ca şi Dumnezeu, nu mă joc cu zarurile si nu cred în coincidente.
- Eşti rănită? - Nu, datorită ţie.
Eu doar mi-am jucat rolul. Îţi place muzica, Evey?
Bănuiesc...
Sunt si muzician. Mă pregătesc de un spectacol special.
Ce fel de muzician?
Instrumentele de percuţie sunt specialitatea mea,
dar în seara asta vreau să folosesc o orchestră întreagă.
As fi onorat dacă mi te-ai alătura.
Nu prea cred. Trebuie să ajung acasă.
Îţi promit că va fi ceva ce n-ai mai văzut.
După aceea, te poţi întoarce acasă în siguranţă.
Bine.
E foarte frumos aici.
Nici nu-mi puteam dori o scenă mai bună.
Nu văd niciun instrument.
Puterile tale de observaţie continuă să te slujească bine, dar aşteaptă.
Acest concert e dedicat doamnei Justiţie,
în onoarea vacanţei pe care se pare că şi-a luat-o
şi ca recunoaştere a impostorului care i-a luat locul.
- Ştii ce zi e azi, Evey? - Patru noiembrie?
Nu mai e.
"Nu uitaţi de 5 noiembrie.
Trădarea cu praf de puşcă şi complotul.
Nu ştiu vreun motiv
pentru care trădarea cu praf de puşcă ar fi uitată".
Mai întâi, uvertura.
Da, coardele.
Ascultă cu atenţie! Auzi?
Acum alămurile.
Aud!
Uite afară, mămico! E muzică!
- Cum faci asta? - Stai! Urmează un crescendo.
Foarte frumos, nu?
Domnilor, aţi avut patru ore. Sper că avem rezultatele.
Dle Creedy!
Zona Bailey e în carantină. Toţi martorii importanţi au fost reţinuţi.
Bine. Dle Etheridge?
S-a găsit un aparat de înregistrare în sistemul central de emisie.
Datele conţinute alcătuiau uvertura 1812, a lui Ceaikovski.
Trece-o pe lista neagră. Nu vreau să mai aud muzica asta.
Am înţeles. Am dublat numărul arestărilor aleatorii.
Ascultăm multe discuţii telefonice.
Sunt multe convorbiri legate de explozie.
Dle Dascomb, ce facem în legătură cu asta?
Spunem că a fost o demolare de urgenţă.
Manipulăm ştirile din reţea şi de pe InterLink.
Mai mulţi experţi au fost chemaţi
să depună mărturie privind şubrezimea clădirii Bailey.
Vreau ca Prothero să vorbească diseară
despre pericolele prezentate de aceste clădiri vechi
şi să spună că trebuie să renunţăm să ne agăţăm
de edificiile unui trecut decadent.
În concluzie, New Bailey va deveni un simbol al vremurilor noastre
şi al viitorului cu care am fost recompensaţi de convingerile noastre.
Dle Heyer!
Camerele de supraveghere au surprins mai multe imagini ale teroristului,
dar masca face imposibilă identificarea după retină.
Am reuşit să obţinem şi o fotografie
a fetei reţinute de oamenii lui Creedy.
Cine e, dle Finch?
Încă nu ştim sigur, dar mergem pe mai multe piste.
Altceva?
Am localizat lansatorul de artificii şi am găsit urme de explozibil
folosit în ambele locuri.
Din păcate, în ciuda nivelului de complexitate,
aceste aparate sunt artizanale, făcute cu chimicale obişnuite,
astfel că sunt greu de depistat.
Oricine ar fi, dle cancelar, e foarte bun.
Nu ne interesează comentariile profesionale, dle Finch.
- Sunt irelevante. - Îmi cer scuze, dle cancelar.
Domnilor, acesta e un test.
În astfel de clipe ne e pusă credinţa la încercare.
Dacă dăm greş, îndoiala se strecoară în toate crezurile noastre,
în tot ce am luptat să obţinem.
Îndoiala va arunca ţara în haos şi eu nu permit una ca asta.
Domnilor, vreau să găsiţi teroristul
şi vreau să înţeleagă ce înseamnă teroarea.
Anglia va învinge!
- Crezi că oamenii vor crede? - De ce nu? Doar suntem BTN.
Treaba noastră e să prezentăm ştiri, nu să le fabricăm.
Asta e treaba guvernului.
Partea amuzantă e că echipa responsabilă
de demolarea lui Old Bailey a vrut să-i spună un adio grandios,
chiar dacă improvizat.
Deşi demolarea era plănuită de ceva vreme,
muzica şi artificiile au fost, după spusele şefului de echipă,
"noi în program".
Poţi să crezi prostiile astea? N-a fost nicio demolare.
Am văzut tot. Ai văzut?
- Nu, aseară eram... - Aşa e.
Ai fost la tăticul Deitrich, nu?
Evey, aici erai! Mai lucrezi pentru mine, nu?
Îmi cer scuze, Patricia.
Vreau două espresso şi trei cafele de jos. Deitrich îşi aşteaptă ceaiul.
Nu înţeleg.
De ce poartă masca lui Guy Fawkes şi aruncă în aer clădirea Bailey?
Fawkes n-a vrut să arunce în aer Parlamentul?
Nu e timpul pierdut. Mai are 16 ore. Poate că abia a început.
Da?
Bine. O pistă privind fata.
Nu mă înţelege greşit, îmi place ideea unei vaci crucificate.
E demenţială, dar nu va fi aprobată. Rescrie scena! Trebuie să închid.
Nu-mi amintesc să-mi fi tras ţeapă vreo femeie mai atrăgătoare.
Dle Deitrich.
Gordon. N-am nevoie de un "dle" ca să mă simt si mai bătrân.
Gordon, veneam încoace astă-noapte, dar erau Trădători pe stradă,
m-am speriat şi m-am dus acasă.
Din păcate, după noaptea trecută cred că vor înăspri stingerea.
Te-am prins!
- Bună, Fred! - Au fost trecute pe la razele X?
Nu. Sunt pline de bombe.
Aşteaptă până la reclame, înainte să le detonezi, bine?
Nu pot să cred că te uiţi la porcăria asta.
Ce? Laser Lass e super!
Ce sunt astea?
Nu ştiu sigur. Abia au sosit. Sunt pentru studioul 3.
Trebuie să fie ale lui Prothero. Aş vrea ca cineva să aibă curajul
să-i spună că postul ăsta nu e locul lui de joacă.
Ce naiba e asta?
Pune-le acolo, până îmi dau seama ce-i cu ele.
Pare ceva grav. Părinţii ei au fost activişti politici.
- Au fost arestaţi când ea avea 12 ani. - Ea ce a păţit?
A fost inclusă în Proiectul pentru Reclamaţi Juvenili
...timp de 5 ani. - Rahat!
Avem nevoie de întăriri, dar fiţi discreţi.
Sunteţi sigur, dle?
Vreau să discut cu ea înainte să dispară în sacii negri ai lui Creedy.
Cine e? Nu glumesc.
Dacă nu-mi arăţi un document, o să fac ca Storm Saxon!
Fir-ar al naibii!
Să mergem!
Voi doi păziţi lifturile. Ceilalţi veniţi după mine.
Atenţie!
Întreg personalul să evacueze clădirea.
Nu e un exerciţiu.
Întreg personalul să evacueze clădirea.
Ce dracu' se petrece?
- E blocată. - Sparge-o!
Dominic!
Poliţia! La o parte!
Fir-ar să fie!
O să vă spun ce ştiu. Anglia va învinge!
- Eliberaţi holurile! - Domnule...
Ajutor, Storm!
Pentru numele lui Dumnezeu, nu pune mâna!
Tată, ce a păţit televizorul?
Bună seara, Londra! În primul rând, îmi cer scuze pentru întrerupere.
E canalul de urgenţă!
Ca mulţi dintre voi, apreciez confortul rutinei zilnice,
siguranţa lucrurilor familiare, liniştea repetiţiei.
Pe toţi dracii!
Îmi plac ca oricui altcuiva. Dar în spiritul comemorării...
Cine e, mamă?
... evenimentele importante din trecut, asociate de obicei cu moartea cuiva
sau cu finalul unei lupte oribile, sunt zile de sărbătoare.
Eu m-am gândit să marcăm acest 5 noiembrie,
o zi care nu mai e rememorată, din păcate,
făcându-ne timp pentru o discuţie.
Sunt oameni care nu vor să vorbim, desigur.
Să mă gândesc...
Chiar acum se dau ordine prin telefon şi oameni înarmaţi vin încoace.
- E cancelarul Sutler. - Fir-ar să fie!
De ce? Pentru că, deşi bastonul poate fi folosit în locul conversaţiei,
cuvintele rămân mai puternice.
Cuvintele oferă înţeles şi, pentru cei care le ascultă, spun adevărul.
Adevărul e că în ţara asta se întâmplă ceva groaznic, nu?
Dv l-aţi proiectat, dv l-aţi dorit infailibil.
Mi-aţi spus să fie recepţionat de toate posturile londoneze!
Cruzime, nedreptate, intoleranţă, oprimare.
Înainte aveaţi libertatea de a obiecta, de a spune ce credeţi,
dar acum sunt cenzori şi sisteme de supraveghere,
care vă includ în conformitate şi vă supun.
Avem nevoie de camere!
Cum s-a ajuns aici? Cine e de vină?
Unii sunt mai responsabili decât alţii şi vor fi traşi la socoteală,
dar adevărul e că, dacă îi căutaţi pe vinovaţi,
trebuie să priviţi în oglindă.
Ştiu de ce aţi făcut-o. Ştiu că vă temeţi. Cine nu s-ar teme?
Război, teroare, boli.
Multe probleme v-au corupt raţiunea şi v-au răpit bunul-simţ.
Teama v-a învins şi, speriaţi, aţi apelat la înaltul cancelar,
Adam Sutler. El v-a promis ordine, pace.
A cerut ca în schimb să vă supuneţi în tăcere.
Inspectore, aproape că am reuşit.
Aseară, am vrut să pun capăt acestei tăceri.
Am distrus Old Bailey pentru a aminti acestei ţări ce uitase.
Acum peste 400 de ani, un mare cetăţean a dorit
ca 5 noiembrie să ne rămână veşnic în memorie.
Spera să amintească lumii că dreptatea, justiţia şi libertatea
nu sunt doar cuvinte, ci şi perspective.
Dacă n-aţi văzut nimic, dacă crimele acestui guvern vă sunt necunoscute,
vă sugerez să lăsaţi ca 5 noiembrie să treacă neobservat.
Dar dacă vedeţi ce văd şi eu, dacă simţiţi ce simt şi eu,
dacă vreţi ce vreau şi eu, staţi alături de mine,
peste exact un an, la porţile Parlamentului.
Împreună, le vom oferi un 5 noiembrie ce nu va fi uitat niciodată.
Ceată de kerosen. Foloseşte maşinile noastre de fum.
Păziţi ieşirile!
Nu iese nimeni! Voi veniţi cu mine.
La stânga! Voi, la dreapta!
Răspândiţi-vă!
Nu trageţi! Vă rog!
Nu trageţi!
- Ne-a pus măşti tuturor. - Iisuse!
Nu trageţi!
Staţi!
Nu mişcaţi!
Dacă purtaţi mască, în genunchi!
Scoateţi-le măştile.
Grăbiţi-vă!
- E o bombă în regia de emisie. - Nu!
Jones, scoate-i pe cei ce nu poartă măşti.
Marshal, ajută-i să-l care pe omul ăsta. Ceilalţi veniţi cu mine!
Dumnezeule!
Grăbiţi-vă! Toată lumea afară!
Dascomb?
Ştii cât ar dura reconstruirea clădirii?
Ai idee ce faci?
Stai! Nu trage, te rog! El e!
În genunchi!
Asta e.
Am reuşit!
Nu mişca!
Mâinile pe cap! Acum sau trag!
Sunt uimit de răspunsul poliţiei londoneze.
Nu mă aşteptam să fiţi atât de prompţi.
Am fost aici dinainte să înceapă. Ghinion, prietene!
Nu ştiu ce să zic...
Întrerupem programul obişnuit pentru a vă prezenta un reportaj îngrozitor
despre cucerirea de către terorişti a turnului Jordan,
care s-a încheiat acum câteva secunde.
Un terorist dement, identificat mai târziu după litera V,
a atacat regia de emisie cu explozibili puternici
şi alte arme, pe care le-a folosit împotriva civililor neînarmaţi,
pentru a propaga un mesaj al urii.
Tocmai am primit aceste imagini cu îndrăzneţul raid al poliţiei.
Stai pe loc, altfel trag! Nu te mişca!
E doar un raport iniţial, dar se crede că în acest raid eroic
teroristul a fost ucis.
Prostii!
Din nou, din ce am aflat de la autorităţi, pericolul a trecut.
Teroristul e mort.
Asta e. Ce e în mintea lui?
Vrea s-o părăsească? După ce l-a salvat?
E terorist. Nu se poartă ca oamenii normali.
O parte din el e umană.
La bine şi la rău, ea i-a fost alături.
M-ai speriat.
Îmi cer scuze. Te simţi bine?
Da, mulţumesc. Ce e aici?
E casa mea. Eu îi spun Galeria Umbrelor.
E foarte frumos. De unde ai toate astea?
De peste tot. În mare parte provin
din trezoreria Ministerului pentru Obiecte Inacceptabile.
- Le-ai furat? - Sigur că nu!
Furtul implică posesie. Nu poţi fura de la cenzori.
Eu doar le-am recuperat.
Dacă ar găsi locul ăsta...
Dacă îl găsesc,
câteva obiecte de artă o să fie cea mai mică grijă a mea.
După ce ai făcut?
Ce am făcut?
Am dat cu spray în ochi unui detectiv. De ce?
- Ai făcut ce ai considerat că e drept. - N-ar fi trebuit s-o fac.
Cred că am înnebunit.
Asta crezi sau asta vor ei să crezi?
- Ar trebui să plec. - Pot să întreb unde?
Acasă.
Ai spus că te caută. Dacă ştiu unde lucrezi, ştiu şi unde stai.
- Am prieteni, pot sta la ei. - Nici asta n-ar merge.
Trebuie să înţelegi, Evey.
Nu mi-am dorit asta pentru niciunul din noi,
dar nu există altă soluţie.
Erai leşinată, a trebuit să iau o decizie.
Dacă te lăsam acolo
acum ai fi fost în celulele de interogare ale lui Creedy.
Te-ar fi închis, te-ar fi torturat
şi probabil că te-ar fi ucis ca să mă găsească.
După ce ai făcut, n-aş fi putut permite una ca asta.
Aşa că te-am adus în singurul loc unde ştiam că ai fi în siguranţă.
Aici, în casa mea.
N-o să spun nimănui, jur. Ştii că poţi avea încredere în mine.
Nu-mi pot asuma riscul ăsta.
Nici măcar nu ştiu unde sunt. Am putea fi oriunde.
Ştii că suntem sub pământ, ştii culoarea pietrelor.
Pentru un om inteligent, e suficient.
- Adică trebuie să stau aici? - Până termin.
După 5, nu va mai conta.
Adică peste un an? Trebuie să stau aici un an?
Îmi pare rău, Evey. Nu ştiam ce altceva să fac.
Trebuia să mă laşi în pace! De ce nu m-ai lăsat?
Ai mai aflat ceva despre părinţi?
Da, nu e de bine. Au fost închişi la Belmarsh.
- Nu! - Ea a murit în timpul grevei foamei.
El a crăpat când armata a preluat conducerea.
Si asta nu e cel mai rău. Fratele ei a fost la Saint Mary.
- Iisuse! - Numai ghinion.
Ştim povestea ei. Trebuie s-o aflăm şi pe a lui.
- V? - Bună ziua, domnişoară!
Voiam să-mi cer scuze pentru reacţia mea de aseară.
Înţeleg ce ai făcut şi vreau să ştii că-ţi sunt recunoscătoare.
- Mâinile tale! - Da.
Aşa e mai bine. Sper că nu ţi-am stricat pofta de mâncare.
- Nu, te rog! Te simţi bine? - Da.
- Pot să te întreb ce s-a întâmplat? - A fost un incendiu.
A trecut mult timp. E istorie antică pentru unii.
Nu e o discuţie foarte bună pentru la masă.
- Vrei o ceaşcă de ceai cu ouăle? - Da. Sunt lihnită.
Ia loc!
- E delicios! - Foarte bine.
N-am mai mâncat unt adevărat de când eram mică. De unde îl ai?
Dintr-un tren cu provizii, aflat în drum spre cancelarul Sutler.
- Ai furat de la cancelarul Sutler? - Da.
Eşti nebun!
"Îndrăznesc să fac tot ce e uman. Cine nu îndrăzneşte nu e om".
- Macbeth. - Foarte bine!
Mama îmi citea toate piesele şi de atunci îmi doresc să joc.
Să fiu în piese, în filme.
Când aveam nouă ani, am jucat-o pe Viola în A 12-a noapte.
- Mama a fost foarte mândră. - Unde e mama ta acum?
- A murit. - Îmi pare rău.
Pot să te întreb ceva despre ce ai spus la televizor?
- Da. - Ai vorbit serios?
Absolut.
Chiar crezi că o să fie mai bine dacă arunci în aer Parlamentul?
Nu există certitudini, doar ocazii.
Sunt sigură că, dacă cineva o să apară, Creedy o să-i aresteze.
Oamenii n-ar trebui să se teamă de guvernele lor,
guvernele ar trebui să se teamă de oameni.
Si tu o să realizezi asta aruncând în aer o clădire?
Clădirea e un simbol, ca şi gestul distrugerii sale.
Simbolurile primesc putere din partea oamenilor.
Singur, un simbol n-are sens. Cu suficienţi oameni,
aruncarea în aer a unei clădiri poate schimba lumea.
Aş vrea să cred că e posibil.
Dar de fiecare dată când am văzut lumea schimbându-se, a fost în rău.
O să vă spun ce ştiu. Ştiu că acesta nu e un bărbat adevărat.
Ce e? Un bărbat nu poartă mască.
Ce e? Un bărbat nu ameninţă civili nevinovaţi.
Ca orice terorist fricos, care urăşte libertatea, e un laş!
Fără negocieri, Roger!
Când ajung acolo dimineaţă, irlandezul o să dispară.
Mă uit si acum la casetă. Nu ştie cum să pună lumina pe mine.
Am nasul cât Big Ben!
Ascultă-mă, tâmpitule! Anglia va învinge pentru că aşa spun eu.
Şi asta spun toţi leneşii din emisiune, inclusiv tu.
Găseşte-mi alt director de imagine sau găseşte-ţi altă slujbă.
Să vă spun ce vreau. Aş vrea să fi fost acolo!
Aş vrea să fi avut ocazia unei discuţii faţă în faţă.
Asta e tot ce-mi trebuie.
Acest aşa-zis V, împreună cu complicea sa, Evey Hammond!
Neodemagogi care scuipă mesajul urii, o voce tulburată şi aberantă...
Aberantă şi dezgustătoare!
Un ultimatum care a fost întâmpinat
de intervenţia rapidă şi precisă a justiţiei!
Morala poveştii, doamnelor şi domnilor,
e că bunii câştigă, răii pierd şi, ca întotdeauna, Anglia învinge.
Iisuse!
- Bună seara, comandante Prothero. - Doamne! Cum ai intrat aici?
Nu-ţi face griji, m-am asigurat că nu vom fi deranjaţi
de apeluri enervante, comandante.
- Termină! De ce-mi spui aşa? - Ăsta era gradul tău.
Când ne-am cunoscut, acum mulţi ani.
Purtai uniformă pe atunci.
Tu? Tu eşti!
Spiritul Crăciunului trecut.
- Da? - Finch, sunt Dascomb.
Deja l-am sunat pe cancelar. Trebuie să recăpătăm controlul.
Cum adică?
Cancelarul Sutler a fost de acord.
Din motive evidente, trebuie să fim discreţi.
Pierderea "vocii Londrei" ne-ar putea distruge credibilitatea.
Poate un atac cerebral?
Nu, e oribil. A murit cu demnitate, în somn.
- Avem imagini şi sunete? - Nu, camerele au fost deconectate.
E acelaşi mod de operare. Dar avem datele de identificare din lift.
- Lasă-mă să ghicesc! - E implicată serios, inspectore.
V?
Prietenul meu gras, de metal!
Mondego!
Sper că nu te-am trezit.
Nu, dar credeam că te lupţi de-adevăratelea.
Filmul meu preferat, Contele de Monte Cristo,
cu Robert Donat în rolul lui Edmond Dantes.
Nu sabia mea te-a dezarmat, Mondego, ci trecutul tău.
- Mă emoţionează de fiecare dată. - Nu l-am văzut niciodată.
- Serios? Vrei să-l vezi? - Are un final fericit?
Cum numai celuloidul îţi poate oferi.
Bine. Lasă sabia.
Cei de la judiciar au terminat investigaţia.
Nu există amprente, fire de păr, materiale.
Tipul e ca o fantomă.
Dar nu ţi-ar veni să crezi ce au găsit la Prothero.
- Droguri? - Îşi putea deschide propriul spital.
- Interesant! - De ce?
Ştiai că Lewis Prothero era
unul dintre cei mai bogaţi oameni din ţară,
înainte să devină "vocea Londrei"?
- Droguri? - Medicamente legale.
Acţionar principal la Viadoxic Pharmaceutical.
Viadoxic şi Saint Mary au apărut în mai puţin de o săptămână.
Coincidentă?
Când faci treaba asta de când o fac eu,
nu mai crezi în coincidente.
- Putem să urcăm? - Găseşte-ţi propriul copac.
- Ţi-a plăcut? - Da.
Dar mi-a părut rău pentru Mercedes.
De ce?
Pentru că el ţinea la răzbunare mai mult decât la ea.
... au fost devastate de vestea morţii
celui mai popular şi mai premiat star din istoria BTN,
un om cunoscut în întreaga naţiune drept "vocea Londrei",
în urma unui atac de cord.
- Minte. - De unde ştii?
Clipeşte mult când prezintă un reportaj despre care ştie că e fals.
... Nu a fost o surpriză pentru cei care l-au cunoscut
că trupul său a fost găsit la birou,
unde muncea mult după ce ceilalţi plecau acasă.
Lewis, o să ne lipseşti!
Ieri nu-mi găseam actele. Nu le-ai luat tu, nu?
- Preferi o minciună sau adevărul? - Ai vreo legătură cu treaba asta?
- Da, eu l-am ucis. - Tu?
- Doamne! - Eşti supărată.
Sunt supărată?! Tocmai ai spus că l-ai ucis pe Lewis Prothero!
Puteam să-i ucid şi pe Trădătorii care te-au atacat
...dar atunci n-ai obiectat. - Ce?
Violenţa poate fi folosită în slujba binelui.
- La ce te referi? - La dreptate.
Înţeleg.
În ţara asta nu există tribunale pentru cei ca Prothero.
- O să mai ucizi? - Da.
Uite! Dosarul militar al lui Prothero.
Ce vezi?
Irak, Kurdistan, Siria, Sudan. A fost ocupat.
Da, dar după aceea a primit pe mână închisoarea din Larkhill.
Nicio faptă bună nu rămâne nepedepsită.
Crezi că există vreo legătură între omul nostru si Larkhill?
Aşa s-ar explica legătura dintre el si Hammond.
Problema e că nu găsesc niciun document.
Larkhill?
Nu-mi amintesc de facilitatea asta, dar puteţi să vă uitaţi în dosare.
Ne-am uitat prin ele. Scrie doar că a existat o închisoare la Larkhill,
la 15 km nord de Sailsbury.
- Asta e! - Problema e presantă.
Trebuie să ştim dacă această închisoare era diferită în vreun fel.
Îmi pare rău, nu-mi amintesc.
Erau anumiţi infractori trimişi acolo?
- Nedoriţi, ca peste tot, cred. - Eşti sigur?
- Sigur că nu. N-am lucrat acolo. - Ştii cine a lucrat?
Nu-mi amintesc niciun nume, dar dacă vă uitaţi în dosare...
Dosarele sunt şterse sau dispărute.
Ca şef al Programului de Detenţie la acea vreme...
Înainte să continuaţi, vă amintesc că erau vremuri haotice.
Acum nu mai există problemele de atunci.
Am făcut ce trebuia.
În circumstanţele date, am făcut totul cât puteam de bine.
Asta e tot ce am de spus.
Poţi s-o faci!
Bună! M-am gândit...
Voiam să te întreb ceva, dar nu cred că vei înţelege,
dacă nu ştii câte ceva despre mine.
Tata a fost scriitor. Ţi-ar fi plăcut.
Spunea că artiştii mint ca să spună adevărul,
iar politicienii o fac pentru a ascunde adevărul.
Un om după sufletul meu.
Spunea poveşti frumoase, până când fratele meu a murit.
Atunci s-a schimbat tot.
Fratele meu a fost elev la Saint Mary.
După moartea lui, părinţii mei s- au implicat în politică.
Au protestat împotriva războiului şi a Reclamaţiei.
Când Sutler a fost numit înalt cancelar,
au luat parte la revoltele din Leeds.
M-am uitat la televizor, crezând că o să-mi văd părinţii ucişi.
Îmi amintesc că se certau noaptea. Mama voia să plece din ţară.
Tata a refuzat. A spus că dacă fugim, i-am lăsa să câştige.
De parcă ar fi fost un joc.
Evey, ascunde-te!
- Mămico! - Evey!
Nu i-am mai văzut niciodată.
Parcă sacii aceia negri i-ar fi şters de pe faţa pământului.
- Îmi pare rău. - Mie îmi pare rău.
Îmi pare rău că nu sunt un om mai puternic,
că nu sunt ca părinţii mei. Aş vrea să fiu, dar nu sunt.
Aş vrea să nu mă tem tot timpul, dar mi-e frică.
Ştiu că lumea asta e dată peste cap, o ştiu mai bine decât mulţi alţii.
De asta voiam să te rog...
Dacă te pot ajuta s-o îndrepţi, spune-mi.
Dacă vrei.
- Crezi că o să găseşti ceva aici? - Merită să încercăm.
Un lucru e valabil pentru toate guvernele.
Cele mai serioase dosare sunt cele cu impozite.
Se pare că datele electronice originale s-au pierdut,
probabil în timpul Reclamaţiei.
Multe lucruri au dispărut atunci.
Dar am găsit nişte documente tipărite într-un seif.
Tot ce avem despre Larkhill e trecut acolo.
Mulţumesc. Ne e de mare ajutor.
"Vi veri veniversum vivus vici".
"Prin puterea adevărului, eu, cât voi trăi, voi cuceri universul".
- Un moto personal? - E din Faust.
E despre omul care vrea să-l înşele pe diavol, nu?
Da. Apropo, mă întrebam dacă oferta ta mai e valabilă.
- Sigur. - Se pare că circumstanţe neprevăzute...
...mi-au grăbit planurile.
Ca urmare, am nevoie de cineva cu talent actoricesc.
- O să fac tot ce-mi stă în putere. - Te cred.
Alt doctor. De ce avea o închisoare atâţia medici?
Nu ştiu, dar e interesant.
Cel mai bine plătit om din puşcărie era un preot.
- Serios? - Da, părintele Lilliman.
- Lilliman. - Lua aproape 200.000 pe lună.
Interesant!
Se pare că a fost promovat. Acum e episcop.
- Sfinţia voastră... - Denis, a fost aranjat totul?
Da. Am primit itinerariul dv.
O să ajungeţi la Perth la timp pentru slujbă.
Eşti foarte sârguincios,
un exemplu nobil pentru cei care muncesc în numele Domnului, dar...
Nu mă refeream la muncă, ci la ultima plată. Ultima mea bucurie?
Îmi pare rău.
A sosit, dar s-a produs o confuzie la agenţie
si au trimis o nouă fată care e ceva mai în vârstă decât de obicei.
Mai în vârstă? Sper că nu e prea bătrână.
Asta va hotărî sfinţia voastră.
Sfinţia voastră...
Şi eu, care m-am îndoit de drăgălăşenia ta o clipă...
Mea culpa, copila mea!
Vă rog, nu avem mult timp şi trebuie să vă spun ceva.
O confesiune? Îmi place jocul confesionalului!
Spune-mi păcatele tale.
Nu e un joc! Cineva vine încoace si cred că vrea să vă omoare.
Poftim?
Vă spun asta pentru că vreau o protecţie, o graţiere.
N-am fost implicată în explozia de la Bailey
şi am făcut o greşeală oribilă la turnul Jordan.
Dar cred că asta ar trebui să facă uitat totul.
- Despre ce vorbeşti? - Sunt Evey Hammond.
Am fost prizoniera unui terorist pe nume V în ultimele săptămâni.
În orice clipă va intra pe uşa aia, pentru că am descuiat fereastra
din camera unde Denis mi-a spus să mă pregătesc.
Minunat! N-am mai jucat niciodată jocul ăsta.
Ai o minte încântătoare! Sper ca şi restul să fie la fel de interesant.
Nu, trebuie să mă credeţi!
Te cred. Să-ţi arăt cât de tari sunt credinţele mele.
Termină! Lasă-mă!
Se pare că am prins teroristul periculos.
Cum s-o fac să mărturisească?
Târfă mică! Paraşută nenorocită!
- Părinte! - Doamne! Nu mintea. Tu eşti.
Îmi pare rău, a trebuit s-o fac.
Evey!
"Îmi acopăr ticăloşenia golaşă cu vechituri, furate din Scripturi.
Par un sfânt, când mai des fac jocul diavolului".
- Ai milă! - Nu în seara asta, episcope.
Nu face asta, te implor!
Bună! E ora copiilor la catedrală.
Deschide gura şi scoate limba.
Ce...
Nu vreau să mor!
Aici echipa de supraveghere 109. Avem o urgenţă!
Verifică toate numele din dosar. Vreau să ştiu unde sunt toţi.
- În seara asta! - Am înţeles.
Pregăteşte-ţi buzele, vine Trădătorul.
Du-te, mă ocup eu de el.
Creedy, ce cauţi aici?
Mai mulţi membri importanţi ai partidului au fost ucişi.
Nu e o situaţie obişnuită. E nevoie de multă atenţie.
Cancelarul a cerut implicarea mea imediată.
O să fie greu să conduc o anchetă, dacă-mi reţii toţi martorii.
Siguranţa informaţiei e crucială. În aceste vremuri agitate,
greşeli ca cea de la turnul Jordan nu mai pot fi tolerate.
Dacă turnul Jordan a fost un accident...
Ce înseamnă asta?
Teroristul pare să cunoască în amănunţime sistemul nostru.
Cancelarul bănuieşte că există un informator.
Adică sunt supravegheat, dle Creedy?
Ar fi înţelept să nu mai anchetezi lucruri din trecut
si să te concentrezi asupra celor din prezent.
Te referi la Larkhill?
Maiorul Wilson e prieten cu înaltul cancelar.
Loialitatea sa nu e pusă la îndoială.
- Dar a mea e? - Mama ta era irlandeză, nu?
E îngrozitor ce a făcut Saint Mary din Irlanda, nu?
Sunt membru al partidului de 27 de ani.
În locul tău, inspectore, l-aş găsi pe terorist cât mai repede.
Evey? Dumnezeule!
Îmi pare rău, n-am ştiut unde să mă duc.
Intră, până nu te vede cineva!
Noroc!
Gordon, ştiu că toţi poliţiştii din tară mă caută.
Ştiu că e urât din partea mea să vin aici,
să te pun în situaţia asta...
Dacă mă găsesc, ai avea necazuri mari.
Ascultă-mă! Dacă guvernul îmi percheziţionează casa,
tu ai fi cea mai măruntă dintre problemele mele.
Ai avut încredere în mine.
Ar fi urât din partea mea să n-am încredere în tine.
Doamne! E Dumnezeu s-o păzească pe regină.
Părinţii m-au dus să-l văd la galeria 12. Credeam că Sutler l-a distrus.
Asta crede el. M-a costat mai mult decât casa,
dar oricât de rău m-aş simţi, mă înveseleşte de fiecare dată.
Ce e asta?
O copie a Coranului, din secolul al XIV-lea.
- Eşti musulman? - Nu, lucrez în televiziune.
Dar de ce o păstrezi?
Nu trebuie să fiu musulman
ca să fiu mişcat de imagini frumoase şi de poezie.
Si merită? Dacă ar găsi-o aici?
Ţi-am spus, tu ai fi cea mai mică dintre grijile mele.
- Mulţumesc mult, Gordon. - Pentru puţin.
Totul a început în noaptea în care a aruncat în aer Old Bailey.
Eu veneam încoace si...
Da.
Amândoi suntem fugari, fiecare în felul lui.
Te întrebi de ce ai fost invitată la cină aici,
dacă eu am gusturi mai puţin convenţionale.
Din păcate, un om aflat în poziţia mea
trebuie să primească tinere frumoase ca tine,
pentru că în lumea asta, dacă aş invita pe cine vreau,
as rămâne fără casă si fără emisiune.
- Îmi pare rău. - Mie-mi pare şi mai rău.
Adevărul e că, după atâţia ani, nu-ţi pierzi doar apetitul.
Când porţi mască atâta timp, uiţi cine e în spatele ei.
Îmi cer scuze, inspectore. Raportul toxicologic e la fel ca la Prothero.
Otrăvurile astea se găsesc în orice casă din Londra.
Mulţumesc, Delia.
Avem vreo pistă?
Sincer, încă nu. Dar mă poţi ajuta cu altceva.
Ai fost botanistă, nu?
E un trandafir Scarlet Carson. Se credea că au dispărut.
Îi lasă uneori la locul crimei.
As vrea să te uiţi la el. Orice informaţie ne-ar fi de folos.
- Sigur că da. - Scuză-mă!
Da?
Tocmai am citit dosarul. Veniţi încoace!
Bine.
- Doamne! I-a ucis pe toţi. - Mai puţin o persoană.
- Cine e? - Nu ştiu sigur.
Evident că era unul dintre responsabilii de la Larkhill,
dar după ce a fost închis a dispărut doi ani,
până când a cerut o viză care i-a fost refuzată.
A fugit?
Probabil. Pentru că nu mai avem alte date despre ea.
- Şi-a schimbat numele. - Asta bănuiesc si eu.
Am dat un telefon la registratură, dar nu m-au contactat încă.
- E târziu. Sau devreme. - Mai sună o dată. Vreau numele!
Ce? Eşti sigur?
Bine. Mulţumesc.
Dr. Diana Stanton şi-a schimbat numele în Delia Surridge.
- Legistul? - Da.
Iisuse! Abia am vorbit cu ea.
Tu eşti, nu?
- Ai venit să mă omori. - Da.
Slavă Domnului!
Îmi pare rău, inspectore, nu răspunde.
- E o problemă cu legătura. - Iisuse!
El e acolo.
După ce s-a întâmplat, după ce au făcut, m-am gândit să mă sinucid,
dar ştiam că într-o zi o să vii după mine.
Nu ştiam ce o să facă.
Jur! Citeşte-mi jurnalul.
Au făcut ce-au făcut datorită ţie.
Oppenheimer a putut să schimbe mai mult decât cursul războiului.
A schimbat cursul istoriei.
E greşit să te agăţi de o asemenea speranţă?
N-am venit pentru ce sperai să faci. Am venit pentru ce ai făcut.
E ciudat. Am primit unul dintre trandafirii tăi azi.
Nu eram sigură că tu eşti teroristul, până când l-am văzut.
Ce coincidentă stranie! Am primit unul tocmai azi.
Nu există coincidenţe, Delia, doar iluzia coincidenţei.
Mai am un trandafir.
Ăsta e pentru tine.
O să mă omori acum?
Te-am omorât acum 10 minute, când dormeai.
- O să mă doară? - Nu.
Mulţumesc.
- E inutil să-mi cer scuze? - Niciodată.
Îmi pare rău!
Fir-ar să fie!
Teroristul voia să-l găsim.
Voia să ştim povestea sau măcar o parte din ea.
Să înţeleg că ai citit documentul, inspectore?
Da.
- L-a mai citit cineva? - Nu.
Atunci, vreau să fie clar.
Conţinutul documentului e o problemă de securitate naţională,
un atac asupra mai multor membri importanţi ai partidului
şi o încălcare flagrantă a Articolelor de Supunere.
Autenticitatea acestui document nu poate fi verificată,
aşa că ar putea fi un fals creat de terorist sau plăsmuirea nebună
a unui fost membru al partidului
care a demisionat din motive psihologice.
Orice discuţie privind documentul sau conţinutul lui
va fi considerată un gest de răzvrătire sau de trădare.
- S-a înţeles, dle Finch? - Da.
Ai face bine să uiţi!
23 mai.
Azi au sosit primii subiecţi.
Trebuie să recunosc că sunt entuziasmată.
Ar putea fi începutul unei noi ere.
Puterea nucleară n-are niciun sens
într-o lume unde un virus poate ucide populaţia,
lăsându-i bogăţiile intacte.
27 mai.
Comandantul Prothero a făcut turul laboratorului împreună cu un preot,
părintele Lilliman, care va veghea la respectarea regulilor.
M-a speriat, dar apoi comandantul m-a asigurat că nu vor fi probleme.
Doi iunie.
Mă întreb...
Dacă oamenii ăştia ar şti că-şi ajută ţara, s-ar purta altfel?
Sunt slabi şi patetici! Nu te privesc în ochi. Îi urăsc.
18 august.
Dintre primele patru duzini, peste 75% au murit.
Încă n-am găsit un model controlabil.
18 septembrie.
Un caz continuă să-mi dea speranţă.
Nu prezintă patologiile sistemului imunitar
apărute la ceilalţi subiecţi.
Am descoperit mai multe anomalii celulare în sângele lui.
N-am reuşit să le categorisesc.
Mutaţiile par să fi declanşat dezvoltarea anormală
a chinesteziei şi a reflexelor.
Subiectul a spus că nu-şi mai aminteşte cine e sau de unde vine.
Oricine ar fi e cheia visului nostru
şi speranţa că n-am făcut toate astea în van.
Cinci noiembrie.
Totul a început ieri, la miezul nopţii.
Primele explozii au făcut praf secţia medicală.
Toată munca mea s-a dus.
Am încercat să înţeleg cum s-a putut aşa ceva, când l-am văzut.
Bărbatul din camera cinci.
M-a privit. Nu cu ochii. Nu avea ochi.
Dar ştiam că se uită la mine pentru că am simţit-o.
Doamne! Ce am făcut?
- Bună ziua, domnişoară! - Ce faci?
Se numeşte "ou în cos". Asta îmi făcea si mama.
- E ciudat. - Ce?
În prima dimineaţă la el mi-a făcut ouă la fel.
- Serios? - Jur!
Ciudată coincidentă! Deşi există o explicaţie evidentă.
- Da? - Da.
Eu sunt V. Acum ştii adevărul. Eşti şocată, ştiu.
E greu de crezut că sub exteriorul ăsta zbârcit şi gras
există o maşină periculoasă de ucis cu un fetiş pentru măşti cu Fawkes.
- Trăiască revoluţia! - Nu e amuzant, Gordon.
Ştiu. Nu sunt bun de nimic dacă n-am public.
Am văzut oameni închişi pentru mai puţin.
Sigur, avea dreptate, nu?
Ceva nu e în regulă cu ţara asta.
Virusul de la Saint Mary ucide 178 de oameni
Three Waters e infestat
Epidemie
80.000 de morţi
Bună dimineaţa, inspectore! Te-ai apucat de treabă devreme.
S-a întâmplat ceva?
Nu arătaţi prea bine.
Vreau să te întreb ceva. Nu-mi pasă dacă răspunzi sau nu.
Dar vreau s-o spun cu voce tare.
Trebuie să ştiu că întrebarea va rămâne între noi.
Sigur, dar... Din cauza teroristului?
- Nu. - Ce e, şefule? Ce se întâmplă?
Vreau să te întreb ceva legat de Saint Mary şi Three Waters.
Întrebarea care m-a ţinut treaz în ultimele 24 de ore,
pe care trebuie s-o pun,
e dacă cel mai oribil atac biologic din ţară
n-a fost opera unor extremişti religioşi?
Ce? Nu înţeleg. Ştim că aşa a fost, au fost prinşi, au mărturisit.
Si au fost executaţi. Poate că asta s-a întâmplat.
Dar văd nişte evenimente, nişte coincidente.
Trebuie să mă întreb dacă n-a fost aşa.
Dacă altcineva a eliberat virusul? Dacă altcineva a ucis atâţia oameni?
- Ai vrea să ştii cine a fost? - Sigur.
Chiar dacă ar fi un angajat al guvernului?
Asta e întrebarea mea.
Dacă propriul nostru guvern e responsabil
pentru ce s-a întâmplat la Saint Mary şi la Three Waters?
Dacă guvernul nostru e responsabil
pentru moartea a aproape 100.000 de oameni?
Ai vrea să ştii?
După ce am ascultat conversaţii aleatorii,
am calculat că 80°% din populaţie crede că teroristul e în viată.
Popularitatea lui a crescut cu 12°% în toate cele patru cuadrante.
- Dle Creedy? - Facem tot ce putem.
N-am mai efectuat atâtea arestări din vremea Reclamaţiei.
Vreau mai mult! Vreau rezultate!
- Ce înseamnă toate astea? - Sărbătoresc.
Ce anume?
Cred că a fost cea mai tare emisiune din câte am făcut.
O seară bună, doamnelor şi domnilor.
Avem o emisiune fantastică în seara asta.
N-o să vă vină să credeţi. Nici mie nu-mi vine.
Aplaudaţi-l pe cancelarul Adam Sutler!
Nu se poate!
Am aruncat scenariul aprobat de cenzură
şi am filmat scenele pe care le-am scris de dimineaţă.
Doamne!
Dle cancelar, am înţeles că sunteţi epuizat
de când a apărut teroristul acesta.
Ne-am gândit că am putea să vă ajutăm să vă relaxaţi. Fetelor!
Lapte cald. Nu există nimic mai bun!
Am înţeles că beţi un pahar în fiecare seară.
De când eram mic. Dar vă înşelaţi, dle Deitrich.
Teroristul n-a fost niciodată o problemă serioasă.
Serios? Dle cancelar...
- El e! - Da.
- Susţineţi că nu e în viaţă, activ? - Teroristul a fost neutralizat.
Doamne, dle cancelar! Priviţi!
Teroristul!
Prindeţi-l!
În sfârşit! Toată lumea poate vedea...
- Nu! - El e!
Daţi-mi drumul! Sunt cancelarul!
Cum îndrăzneşti? Eu sunt cancelarul!
Impostorule!
- Soldaţi! El e teroristul! - Împuşcaţi-l pe trădător!
- Mincinosule! - Prefăcutule!
- Escrocule! - Atenţie!
- Ţintiţi! - Foc!
Ce o să facă? O să ne amendeze? Mare lucru!
Am avut cea mai mare audientă.
Eşti impresarul meu, de asta te plătesc. Protejează-mă.
Ar fi trebuit să-l angajez pe post de mamă.
- Eşti nebun! - Sau n-am fost alăptat.
- Pentru tine, totul e o glumă? - Doar lucrurile importante.
- Dacă o să te aresteze? - O să-ţi spun ce se va întâmpla.
O să-mi cer scuze, o să strâng nişte fonduri
şi între timp audienţa va creşte spectaculos. O să fie bine. Crede-mă!
Gordon?
Repede, ascunde-te!
Acum nu mai e aşa de amuzant, nu, haiosule?
- Te-am prins! - Nu!
Ştii de ce eşti aici, Evey Hammond?
Te rog...
Ai fost acuzată de trei crime,
de bombardarea proprietăţii guvernamentale,
de conspiraţie în scopuri teroriste, de trădare si răzvrătire.
Pedeapsa e moartea în faţa plutonului de execuţie.
Ai o singură şansă de a-ţi salva viata.
Trebuie să ne spui cine e sau unde se află V.
Dacă informaţiile tale duc la capturarea lui,
vei fi eliberată imediat. Ai înţeles ce ţi-am spus?
Îţi vei recăpăta vechea existenţă.
Trebuie doar să cooperezi.
Închideţi-o!
Ştiu că nu te pot convinge că nu e un truc al lor,
dar nu-mi pasă. Chiar sunt eu.
Numele meu e Valerie.
Nu cred că voi mai trăi mult şi voiam să povestesc cuiva viaţa mea.
E singura autobiografie pe care o voi scrie
şi folosesc hârtie igienică.
M-am născut în Nottingham, în 1985.
Nu-mi amintesc primii ani, dar îmi amintesc ploaia.
Bunica avea o fermă în Tottle Brook. Îmi spunea că Domnul e în ploaie.
Am terminat şcoala primară şi am trecut la gimnaziu.
Acolo am cunoscut-o pe prima mea iubită. O chema Sarah.
Mă atrăgeau încheieturile ei. Erau frumoase.
Credeam că ne vom iubi veşnic.
Profesorul ne spunea că e o fază adolescentină, pe care o depăşeşti.
Sarah a făcut-o.
Eu nu.
În 2002, m-am îndrăgostit de o fată pe nume Christina.
Atunci le-am spus părinţilor.
N-aş fi reuşit, dacă nu m-ar fi ţinut Chris de mână.
Tata n-a vrut să se uite la mine. Mi-a spus să nu mai vin la ei.
Mama n-a spus nimic.
Dar le-am spus adevărul. Am fost egoistă?
Integritatea nu are mare valoare, dar e tot ce avem.
E ultima fărâmă din noi. Dar în acea fărâmă suntem liberi.
Ne oprim când vrei tu. Spune-ne unde e.
Nu ştiu!
Întotdeauna am ştiut ce vreau să fac cu viaţa mea.
În 2015 am jucat în primul meu film, The Salt Flats.
A fost cel mai important rol al vieţii mele,
nu pentru cariera mea, ci pentru că am cunoscut-o pe Ruth.
Prima oară când ne-am sărutat,
am ştiut că nu vreau să mai sărut alte buze.
Ne-am mutat într-un mic apartament din Londra.
Creştea trandafiri Scarlet Carson în jardiniere, pentru mine.
Casa noastră mirosea mereu a trandafiri.
Au fost cei mai frumoşi ani din viaţa mea.
Dar războiul din America s-a extins şi a ajuns la Londra.
O lege propusă de subsecretarul apărării, Adam Sutler,
de închidere a ultimelor staţii de metrou, a fost acceptată...
După aceea, n-au mai fost trandafiri pentru nimeni.
N-o să mai rezişti mult. O să mori aici.
De ce protejezi pe cineva căruia i se rupe de tine?
Îmi amintesc cum înţelesul cuvintelor a început să se schimbe.
Acum, cuvinte neobişnuite cum sunt "colateral" şi "reprezentare",
au devenit înspăimântătoare,
în timp ce lucruri precum "Norsefire" şi "Articolele Supunerii"
au căpătat putere.
Îmi amintesc cât de diferit a devenit "periculos".
Tot nu înţeleg de ce ne urăsc atât de mult.
Au arestat-o pe Ruth în timp ce cumpăra mâncare.
N-am plâns niciodată atât de mult.
În scurt timp au venit şi după mine.
Mi se pare ciudat că voi muri într-un loc atât de oribil,
dar timp de trei ani am avut trandafiri şi nu mi-am cerut scuze.
O să mor aici. Fiecare fărâmă din mine va pieri.
Mai puţin una.
O fărâmă.
E mică, fragilă, e singurul lucru din lume pe care merită să-l ai.
Nu trebuie să-l pierdem sau să-l dăm.
Nu trebuie să-i lăsăm să ni-l ia.
Sper că oricine vei fi vei scăpa de aici.
Sper ca lumea să se schimbe şi ca lucrurile să se îndrepte.
Dar cel mai mult sper că vei înţelege ce vreau să zic
când spun că, deşi nu te cunosc,
deşi poate că nu te voi vedea, nu vom râde,
nu vom plânge, nu ne vom săruta, te iubesc!
Te iubesc din tot sufletul! Valerie.
Am fost instruit să te informez
că ai fost condamnată de un tribunal special.
Dacă nu eşti dispusă să cooperezi, vei fi executată.
- Ai înţeles ce-ţi spun? - Da.
- Eşti gata să cooperezi? - Nu.
Foarte bine.
Conduceţi-o pe domnişoara Hammond în celulă.
Şase oameni s-o ducă în spatele barăcilor chimice şi s-o împuşte.
- E timpul. - Sunt gata.
Nu vor decât o informaţie. Spune-le ceva, orice.
Mulţumesc, dar prefer să mor în spatele barăcilor chimice.
Atunci, nu te mai temi. Eşti cu adevărat liberă.
Ce?
- Bună, Evey! - Tu?
Tu erai?
- Da. - N-a fost adevărat?
Gordon...
Îmi pare rău, dar dl Deitrich e mort.
Credeam că o să-l aresteze,
dar când i-au găsit Coranul în casă, l-au executat.
Doamne!
Din fericire, am ajuns la tine înaintea lor.
Ai ajuns la mine? Tu mi-ai făcut asta?
Tu m-ai tuns? Tu m-ai torturat?
De ce?
Spuneai că vrei să trăieşti fără teamă.
As fi vrut să existe o cale mai uşoară, dar nu se poate.
Dumnezeule!
Ştiu că s-ar putea să nu mă ierţi niciodată.
Dar nici nu vei înţelege cât de greu mi-a fost să fac ce-am făcut.
În fiecare zi am văzut în mine ce vezi tu acum.
În fiecare zi am vrut să-i pun capăt,
dar de fiecare dată când refuzai să cedezi, ştiam că n-o pot face.
Eşti bolnav! Eşti malefic!
Puteai să-i pui capăt, Evey. Puteai să cedezi, dar n-ai făcut-o.
- De ce? - Lasă-mă în pace! Te urăsc!
Asta e! La început, si eu am crezut că e ură.
Nu cunoşteam decât ura.
Ura mi-a clădit lumea, m-a închis,
m-a învăţat să mănânc, să beau, să respir.
Credeam că o să mor cu ura curgându-mi prin vene.
Dar apoi mi s-a întâmplat ceva. Aşa cum ţi s-a întâmplat şi ţie.
Taci din gură! Nu vreau să-ţi ascult minciunile.
Tatăl tău a spus că artiştii folosesc minciuni pentru a spune adevărul.
Da, am creat o minciună.
Dar, pentru că ai crezut-o, ai descoperit ceva adevărat despre tine.
Nu!
Ce era adevărat în celulă e la fel de adevărat si acum.
Ce ai simţit acolo n-are nicio legătură cu mine.
Nu mai simt nimic!
Nu fugi de asta, Evey! Ai fugit toată viaţa.
Doamne! Nu pot să respir. Astm...
Când eram mică...
Evey, ar putea fi cel mai important moment din viata ta. Îmbrăţişează-l!
Ţi-au luat părinţii, ţi-au luat fratele.
Te-au închis şi ţi-au luat totul, mai puţin viaţa.
Ai crezut că e tot ce ţi-a mai rămas, nu? Nu era aşa, nu?
- Te rog! - Ai mai găsit ceva.
În celula aia ai găsit ceva ce conta mai mult decât viaţa,
pentru că atunci când te-au ameninţat că te ucid
le-ai spus că preferi să mori.
Ţi-ai înfruntat moartea cu calm.
Încearcă să simţi acum ce ai simţit atunci.
- Doamne! Am simţit... - Da?
Am ameţit. Am nevoie de aer. Te rog, vreau să ies.
E un lift. O să ne ducă pe acoperiş.
Dumnezeu e în ploaie.
V, plec.
Sunt 872 de cântece aici.
Le-am ascultat pe toate, dar n-am dansat pe niciunul.
- Ai auzit? - Da.
- Nu mai pot sta aici. - Ştiu.
N-o să mai găseşti uşi închise.
M-am gândit să păstrez asta, dar nu mi se părea corect,
ştiind că tu ai scris-o.
N-am scris-o eu.
Pot să-ţi arăt ceva, înainte să pleci?
- A existat. - Da.
Era frumoasă. Ai cunoscut-o?
Nu. A scris scrisoarea chiar înainte să moară.
Eu ţi-am dat-o aşa cum si mie mi-a fost dată.
- Deci chiar s-a întâmplat? - Da.
Ai fost în celula alăturată. Despre asta e vorba.
Te răzbuni pentru ce i-au făcut. Şi pentru ce ţi-au făcut.
Ce mi-au făcut mie m-a creat.
E principiul de bază al universului:
Orice acţiune va avea o reacţie egală şi de sens opus.
Aşa vezi tu totul? Ca pe o ecuaţie?
- Mi-au făcut lucruri monstruoase. - Au creat un monstru.
- Ştii unde o să te duci? - Nu.
Asta m-ar fi speriat înainte. Ar trebui să-ţi mulţumesc.
Mulţumesc.
Cu bine!
Evey, pot să te rog ceva?
Dacă aş avea o singură dorinţă, aş vrea să te revăd, măcar o dată,
înainte de cinci.
- Bine. - Mulţumesc.
Dle cancelar, ştiu că nimeni nu vrea să discute asta,
dar dacă vrem să fim pregătiţi pentru orice eventualitate,
nu mai putem ignora realitatea.
Raportul roşu din faţa dv
a fost evaluat de mai mulţi specialişti în demolări.
Concluzia e că cel mai sigur pentru terorişti ar fi un atac aerian.
Un alt raport sugerează folosirea unui tren,
deşi tunelurile ce înconjoară Parlamentul au fost închise.
- Cine a înaintat raportul? - Inspectorul-şef Finch.
Aveţi dovezi în sprijinul acestei concluzii?
Nu, domnule. E doar un presentiment.
Inspectore Finch, sunt sigur că acest guvern nu ar supravieţui
dacă s-ar lua după presentimentele tale.
Dle Dascomb, trebuie să transmitem un mesaj clar cetăţenilor.
Mesajul trebuie să apară în toate ziarele,
la toate posturile de radio şi de televiziune.
Mesajul trebuie să răsune în întregul InterLink.
Vreau ca ţara să înţeleagă că suntem în pragul pieirii.
Vreau ca toţi bărbaţii, femeile şi copiii
să înţeleagă că suntem în pragul haosului.
Vreau să-şi amintească toţi de ce au nevoie de noi.
În fostele State Unite,
războiul civil continuă să devasteze centrul ţării.
Savanţii susţin că ultima criză de apă
e provocată de lipsa ploilor din ultimii 2 ani.
Oficialităţile se aşteaptă ca preţul cupoanelor de apă să crească.
Îţi vine să crezi? Aşa a fost toată vara.
În afara zonei de carantină,
un nou patogen aeropurtat a ucis 27 de oameni.
Autorităţile au găsit noi dovezi ce leagă organizaţia teroristă V
de atacul viral de la Saint Mary, de acum 14 ani.
Prietenul meu de la Trădători a găsit ceva.
Au fost trei bărbaţi. Agenţi guvernamentali.
Au fost de la Sacii Negri, oamenii lui Creedy.
Alan Percy, Robert Keyes, William Rookwood.
După evenimentele de la Saint Mary,
Percy şi-a băgat pistolul în gură, Keyes a murit într-un incendiu...
Rookwood a dispărut.
Coincidenţele îmi fac greaţă.
Rookwood.
De unde ştiu numele ăsta?
Fir-ar să fie!
Probabil că are un dispozitiv conectat la dosarul lui.
Dar de unde ştia că ai fost tu?
- Ce facem? - Sunt poliţist, trebuie să aflu.
Am venit la inaugurare. M-a înfiorat.
Încă mă înfioară.
E suficient de aproape, inspectore.
Nu avem microfoane.
Îmi pare rău, dar nu pot supravieţui
decât luându-mi toate măsurile de precauţie.
- Ai informaţii pentru noi? - Nu, deja aveţi informaţiile.
Numele şi datele sunt în capul tău.
Ce vrei, ce-ţi doreşti e o poveste.
O poveste poate fi adevărată sau falsă.
Concluziile îţi aparţin, inspectore.
Povestea noastră începe, ca multe poveşti,
cu un tânăr politician, în plin avânt.
E un om religios, membru al Partidului Conservator.
Are o singură dorinţă şi nu respectă procesul politic.
Cu cât obţine mai multă putere, cu atât e mai evident fanatismul său
şi cu atât sunt mai agresivi susţinătorii săi.
În cele din urmă, partidul său iniţiază un proiect special,
în numele siguranţei naţionale.
La început, se crede că se creează arme biologice
şi nu se ţine seama de costuri.
Dar adevăratul scop al acestui proiect e puterea totală,
dominaţia hegemonică.
Proiectul are parte de un final violent.
Însă eforturile celor implicaţi nu sunt zadarnice,
căci un nou mod de a purta războaie
se naşte din sângele uneia dintre victime.
Închipuie-ţi un virus, cel mai îngrozitor dintre ele.
Închipuie-ţi că numai tu ai leacul.
Dar dacă ţelul tău suprem e puterea, cum poţi folosi o asemenea armă?
În acest moment, apare un păianjen.
E un om fără conştiinţă, pentru care scopul scuză mijloacele.
El sugerează ca ţinta să nu fie un duşman al ţării, ci însăşi ţara.
Trei ţinte sunt alese, pentru ca atacul să fie eficient:
O şcoală, o staţie de metrou, o uzină de purificare a apei.
Mai multe sute de oameni mor în primele săptămâni.
Three Waters a fost contaminată.
Autorităţile încearcă să controleze răspândirea mortală.
A trimis un val de distrugeri în întreg metroul.
Alimentate de presă, teama şi panica se răspândesc rapid,
divizând ţara, până când adevăratul scop devine evident.
Înainte de crizele de la Saint Mary,
nimeni n-ar fi putut să prevadă rezultatul alegerilor din acel an.
La scurt timp după alegeri are loc un miracol.
Unii au crezut că a fost opera Domnului.
Companiile farmaceutice controlate de unii membri ai partidului
i-au făcut pe toţi obscen de bogaţi.
După un an, mai mulţi extremişti sunt judecaţi, găsiţi vinovaţi
şi executaţi în timp ce în memoria victimelor e ridicat un monument.
Dar rezultatul final, dovada genialităţii planului,
a fost teama.
Teama a devenit principala armă a guvernului.
Cu ajutorul ei, politicianul nostru a reuşit să fie numit înalt cancelar,
o poziţie tocmai creată.
Restul, cum se spune, e istorie.
- Poţi dovedi asta? - De ce crezi că mai sunt în viată?
Vrem să vă oferim protecţie, dle Rookwood.
Sunt sigur că vreţi.
Dar dacă vreţi înregistrarea, faceţi ce vă spun eu.
Supravegheaţi-l nonstop pe Creedy.
Când o să fiu sigur că nu se poate scobi în nas fără să aflaţi,
o să vă contactez din nou. Până atunci, salutări!
Rookwood, de ce n-ai vorbit până acum?
- Ce ai aşteptat? - Pe tine, inspectore.
Aveam nevoie de tine.
Ce face pe întuneric?
Creedy Groaznicul. Nu cred că vreau să aflu.
Sutler nu mai are încredere în tine, dle Creedy? Amândoi ştim de ce.
După ce voi distruge Parlamentul,
singura lui şansă va fi să le ofere un alt vinovat. Cine va fi acela?
D-ta, dle Creedy.
Un om inteligent ca tine probabil că s-a gândit la asta.
Probabil că un om inteligent ca tine are deja un plan.
Planul e motivul pentru care Sutler nu mai are încredere în tine.
E motivul pentru care eşti supravegheat acum,
pentru care are ochi şi urechi în toate camerele casei,
pentru care îţi ascultă telefonul.
Prostii!
Cred că un om inteligent ca tine ştie că nu e aşa.
- Ce vrei? - Pe Sutler.
Dle Creedy, ştiai că se va ajunge aici.
Ştiai că într-o zi unul dintre voi va pierde.
De asta, Sutler a fost ţinut ascuns, din motive de siguranţă.
De asta ai mulţi oameni aproape de Sutler, pe care te poţi baza.
Ajunge să le dai ordinul.
- Şi eu cu ce mă aleg? - Cu mine.
Dacă accepţi, desenează un X pe uşă.
- De ce as avea încredere în tine? - Pentru că doar aşa mă vei opri.
Nu sabia mea te-a dezarmat, Mondego, ci trecutul tău.
- Putem să urcăm? - Găseşte-ţi propriul copac.
Groaznicul e supravegheat atent de săptămâni întregi
si tot nu ne-a căutat. Ce mai aşteaptă?
Da?
Inspectore, e pentru tine.
Da?
- Inspectorul-şef Finch? - Da.
Sunt cpt. Clark, de la secţia 137, din Southend. L-am găsit.
Pe cine?
Pe William Rookwood, cel pe care-l căutaţi.
Am văzut raportul dv acum două săptămâni
şi l-am verificat cu informaţiile despre necunoscuţi.
L-am găsit. Dosarul dentar se potriveşte perfect.
A fost găsit de nişte pescari, înecat.
Nu avea documente, cazul n-a fost rezolvat până acum.
- William Rookwood e mort? - Aşa aş zice. De 20 de ani.
Fir-ar să fie! Ticălosul m-a prostit pe faţă şi eu l-am crezut.
- Ce facem acum, inspectore? - Ce ar fi trebuit să facem.
Îl găsim.
Fiecare zi, domnilor!
Fiecare zi care ne apropie de noiembrie,
fiecare zi în care omul ăla e liber e un nou eşec.
347 de zile, domnilor! 347 de eşecuri!
Dle cancelar, nu avem forţa necesară...
Suntem îngropaţi de avalanşa de insuficienţe, dle Creedy!
Deschid eu.
- Eric Finch? - Da.
Pe toţi dracii!
Câte au fost împărţite?
Până acum, am numărat opt maşini. Mai multe sute de mii.
Iisuse!
Cine e prins cu o astfel de mască să fie arestat.
Dă-mi banii!
Suntem sub asediu. Tot oraşul a înnebunit.
- Exact asta vrea si el. - Ce?
Anarhie în Marea Britanie.
Haos.
Dle Creedy, eşti responsabil de întreaga situaţie.
Problema e că ne cunoaşte mai bine decât ne cunoaştem noi.
De asta am fost la Larkhill astă-noapte.
- În afara zonei de carantină! - Trebuia să văd.
N-a mai rămas cine ştie ce.
Dar cât eram acolo am avut un sentiment ciudat.
Am simţit că totul se leagă.
Parcă vedeam totul,
un şir lung de evenimente care se întinde până înainte de Larkhill.
Simţeam că pot vedea tot ce s-a întâmplat...
Tot ce se va întâmpla...
Tu!
Era modelul perfect întins în fata mea.
Mi-am dat seama că toţi facem parte din el,
că-i suntem prizonieri.
- Ştii ce se va întâmpla? - Nu, era doar un sentiment.
Dar pot ghici.
În haosul ăsta, cineva va face o prostie.
Si atunci lucrurile vor lua o întorsătură urâtă.
Insurgenţi au fost arestaţi în Brixton.
Apoi, Sutler va fi obligat să facă singurul lucru pe care-l ştie.
Iar V trebuie doar să se ţină de cuvânt şi apoi...
Azi e seara cea mare.
Eşti pregătit?
Suntem pregătiţi?
Mi-a lipsit melodia asta.
- Nu credeam că o să vii. - Am spus că vin.
- Arăţi bine. - Mulţumesc.
Pot să te întreb cum ai scăpat de poliţie?
Un document fals e mai bun decât o mască cu Guy Fawkes.
Trebuie să recunosc că de fiecare dată când auzeam sirena
îmi făceam griji pentru tine.
Mi-am făcut şi eu griji pentru mine. Dar într-o zi eram la piaţă.
O prietenă cu care am lucrat la BTN s-a aşezat în spatele meu.
Eram atât de agitată, încât am scăpat banii când mi i-a cerut casiera.
Prietena mea i-a ridicat si mi i-a dat.
M-a privit în ochi si nu m-a recunoscut.
Ce mi-ai făcut a fost mai eficient decât mi-aş fi închipuit.
Am un dar pentru tine, Evey.
Înainte să ţi-l dau, vreau să te întreb ceva.
- Dansezi cu mine? - Acum? În pragul revoluţiei?
O revoluţie fără dans nu merită să existe.
Mi-ar plăcea.
În această seară mă voi adresa direct răsculaţilor
şi le voi explica situaţia.
Siguranţa naţiunii depinde de supunerea lor totală.
În seara asta, orice răsculat, orice agitator va fi dat exemplu.
Dle cancelar, e o posibilitate pentru care nu suntem pregătiţi.
- Care, dle Dascomb? - Dacă teroristul va reuşi...
Nu va reuşi.
Înţeleg că e puţin probabil, dar dacă se va întâmpla...
Dacă această clădire păţeşte ceva,
singura schimbare va fi că mâine-dimineaţă,
în loc de ziar, voi citi demisia dlui Creedy.
Ai fost ocupat. Sunt foarte speriaţi acum.
Am auzit că Sutler va da o declaraţie publică diseară.
E aproape timpul.
Chestia cu măştile a fost ingenioasă.
A fost ciudat să-ţi văd chipul peste tot.
"Ascunde-mă şi ajută-mă,
căci o asemenea deghizare va deveni scopul meu".
- A 12-a noapte. - Viola.
- Nu înţeleg. - Ce?
Cum poţi fi unul dintre cele mai importante lucruri
care mi s-au întâmplat, dar nu ştiu mai nimic despre tine.
Nu ştiu unde te-ai născut, cine erau părinţii tăi,
dacă ai fraţi sau surori.
- Nici măcar nu ştiu cum arăţi. - Evey, te rog!
E o faţă sub această mască, dar nu e a mea.
Nu sunt acea faţă, cum nu sunt muşchii sau oasele de sub ea.
- Înţeleg. - Mulţumesc.
Nu mai e mult timp. Dar trebuie să-ţi dau ceva.
Am trecut pe la Parlament. N-am mai văzut aşa ceva.
Tancuri, tunuri antiaeriene, infanterie.
Îţi doreşti să nu apară nimeni în seara asta.
Dacă lumea va veni, ce se va întâmpla?
Ce se întâmplă de obicei
când cei neînarmaţi îi înfruntă pe cei înarmaţi.
Opreşte aici.
Cercetăm tunelurile de săptămâni întregi.
Chiar crezi că o să-l găseşti acum?
Inspectore, totul a ieşit prost, nu?
Metroul? Credeam că au închis tot.
Aşa e. Am avut nevoie de 10 ani să curăţ şinele şi să pun unele noi.
Să-ţi arăt!
- Sinele astea duc la Parlament. - Da.
- Deci chiar se va întâmpla? - Da, dacă vrei tu.
Ce?
Ăsta e darul meu pentru tine.
Tot ce am. Casa mea, cărţile mele, galeria, trenul...
- Poţi face ce vrei cu ele. - E un alt truc, V?
Nu, gata cu trucurile şi cu minciunile. Spun doar adevărul.
Adevărul e că m-ai făcut să înţeleg că greşesc,
că nu eu pot lua hotărârea de a apăsa pe maneta asta.
De ce?
Pentru că lumea asta,
din care fac parte şi la modelarea căreia am ajutat,
se va sfârşi în seara asta.
Mâine va începe una nouă, pe care o vor modela alţii.
Alegerea le aparţine lor.
Unde te duci?
A venit vremea să-mi întâlnesc creatorul
şi să-l răsplătesc pentru tot ce a făcut.
V, stai! Te rog! Nu trebuie să faci asta.
Ai putea uita. Am putea pleca de aici împreună.
Nu, aveai dreptate. Pe mine nu mă aşteaptă niciun copac.
Tot ce vreau, tot ce merit se găseşte la capătul tunelului.
Nu-i adevărat.
Nu pot.
Dragi compatrioţi, în seara aceasta,
ţara noastră, tot ce reprezentăm şi tot ce iubim
se confruntă cu o gravă ameninţare.
Zona e sigură.
Acest atac violent, unic, asupra siguranţei noastre,
îşi va găsi riposta.
Unde e?
Un bănuţ pentru Guy.
Duşmanul nostru e unul şiret, care vrea să ne dezbine
şi să distrugă însăşi fundaţia măreţei noastre naţiuni.
- Eu m-am ţinut de cuvânt. Tu? - Aduceţi-l încoace!
În această seară, trebuie să fim hotărâţi,
dar, în primul rând, trebuie să rămânem uniţi.
Cei care vor fi prinşi în seara asta încălcând ora stingerii
vor fi consideraţi duşmanii noştri şi vor fi trataţi drept terorişti.
Vreau să-i văd faţa.
În seara asta, jur că dreptatea se va face rapid,
cu stricteţe, fără milă.
Doamne! Nu!
În sfârşit, ne cunoaştem.
Am ceva pentru tine, cancelare.
Un cadou de adio pentru tot ce ai făcut,
pentru ce ai fi putut face şi pentru singurul lucru care ţi-a rămas.
Adio!
Dle Creedy.
Dezgustător!
Acum, că am terminat,
e timpul să-ţi vedem faţa.
- Dă-ţi masca jos! - Nu.
Sfidător până la capăt?
N-o să plângi ca el, nu?
Nu te temi de moarte. Semeni cu mine.
Singurul lucru pe care-l avem în comun e că amândoi vom muri.
- Cum crezi că se va întâmpla asta? - Te voi strânge de gât.
Prostii!
Ce o să faci? Am verificat locul. N-ai nimic aici.
Doar cuţitele şi figurile de karate. Noi avem arme.
Nu, aveţi gloanţe şi speranţa că atunci când veţi goli încărcătoarele
eu nu voi mai fi în picioare.
Pentru că, dacă voi mai fi, nu veţi apuca să mai încărcaţi.
Imposibil!
Omorâţi-l!
E rândul meu.
Mori!
De ce nu mori?
Sub masca asta nu e doar carne. E şi o idee, dle Creedy.
Iar ideile sunt antiglonţ.
Aici zona 1. Whitehall e în siguranţă.
Sunt generalul Ackroyd. Comunicaţi rapid.
Nu vreau să se complice situaţia mai mult decât e deja.
V!
Doamne! Trebuie să oprim hemoragia.
Te rog, nu! Am terminat si mă bucur.
- Nu spune asta. - Ţi-am spus... Doar adevărul.
Timp de 20 de ani m-am gândit la ziua asta.
Altceva nu exista pentru mine, până te-am văzut pe tine.
Atunci, totul s-a schimbat.
M-am îndrăgostit de tine cum nu credeam că se poate.
V, nu vreau să mori!
E cel mai frumos lucru pe care mi-l puteai dărui.
V?
Ochii si urechile au detectat ceva în mişcare spre Trafalgar Square.
Aici zona 1. Am detectat inamicul.
Stai pe loc!
Eşti Evey Hammond, nu?
- S-a terminat? - Aproape.
- Stai! Ia mâna de pe manetă. - Nu.
Duşmanul se apropie rapid. Cer ordine! Ce facem, generale?
Comandamentul şi liderul de partid Creedy nu răspund.
Nici înaltul cancelar.
- De ce faci asta? - Pentru că avea dreptate.
În ce privinţă?
Ţara asta are nevoie de mai mult decât de o clădire.
Are nevoie de speranţă.
Pe loc repaus!
Iisuse Cristoase!
E timpul.
Îţi place muzica, dle Finch?
Acea muzică.
Da. Muzica lui.
- Cine era? - Edmond Dantes.
Era tatăl si mama mea.
Fratele meu, prietenul meu.
Era tu si eu.
Era noi toţi.
Nimeni nu va uita acea noapte şi ce a însemnat pentru ţară.
Dar eu nu voi uita omul şi ce a însemnat pentru mine.
V DE LA VENDETTA
ÎN MEMORIA LUI ADRIAN BIDDLE, BSC 1952-2005
V DE LA VENDETTA
SUBRiP by iName